Loyale hjerter gemmer på skatte der er hemmelige og usagte.
Kommandør Zing Bex, cirka CY 2575
Indkommende kurer fra Singapore Drift. Tag til hangar 12.
Tænk at køre på hoverboard på Mardiks 4.
Dylan, du har post.
Okay, flyt jer landkrabber.
Jeg føler vinden i håret og insekter mellem tænderne.
Pas på, sand og piger. Her kommer jeg.
-Det er umuligt. -Beka, holo-romaner?
Det er historiske romaner. Man placerer sig i store begivenheder.
På amorøse Cerilli Beach? Hvilke begivenheder mener du, Beka?
Hvad er der? Kan du ikke nå mig? For en gangs skyld er jeg så høj som Tyr.
Hej, stump. Det er fantastisk.
Konstantine...
Dylan, hvordan er vejret dernede? Hvad er det? Er jeg cool, eller hvad?
-Jeg fik aldrig den her, okay? -Vi kan hjælpe dig.
-Vi er dine bedste ressourcer. -Ikke nu.
Harper, du følger med mig.
-Hvor skal vi hen, chef? -Hologrammet var et kort.
-Hvorfor skal jeg følge med? -Jeg vil have dig med.
-Der sker noget skummelt, ikke? -Her, vi tager Maru.
-Sæt kurs mod nærmeste slip-punkt. -Fellenhoff?
Den her behøves ikke. Men det bliver en mulighed for at udvikle sig...
-...dele meninger og gøre noget godt. -Det lyder sjovt. Jeg vil af sted i dag.
Fellenhoff Drift. Sikke et hul.
Okay, chef. Du behøver ikke svare, men på en skala fra 1 til 10:
Hvor farlig er denne mission?
Spørgsmålet besvaret.
Okay, Mr Harper. Vis os dine tryllekunster.
Lad mig se.
Pærenemt.
-Flot. -Selvfølgelig.
Bliv her.
Goddag, Konstantine.
Kaptajn Dylan Hunt. På bemyndigelse af Forbundet, anholdes du for mord.
Universet er farligt. I vores fremtid kæmper vi for at gøre det sikkert.
Jeg hedder Dylan Hunt, kaptajn på Andromeda. Det her er vores eventyr.
Hvem var liget?
Jeg ved det ikke.
-Men han sendte mig kortet. -Du slog ham ikke ihjel, vel?
-Hvad tror du? -Hvem gjorde det så?
Men jeg ved, at vi er blevet snydt.
Snydt? Hvorfor skulle nogen gøre det?
-Undskyld at jeg involverede dig. -Jeg tager til Mardiks 4 senere.
-Bare rolig. Vi finder på noget. -Kom i gang og tænk.
Hallo... Nej.
Eller... Nej.
-Jeg kan ikke komme på noget. Og dig? -Ingenting.
Indbrud, overfald, tyveri og mord.
Han genskabte Forbundet. En moderne Sani Nax Rifati.
-Ved de ikke at han ikke er morder? -Kun når han har en god grund.
Der findes beviser. Hans aftryk findes på mordvåbnet-
-og han blev fundet ved siden af liget.
Jeg husker, at en anden her har været i en lignende situation.
-Du siger noget. -Han har ikke prøvet at kontakte os.
-Der må være en løsning. -Væggene er berøringsfølsomme...
...der er infrarøde kameraer overalt og antigravitationslås.
Forbundets sikkerhedsstyrker kommer om tre dage. Så meget tid har vi.
-Du er også på den. -Det er flugtsikkert. Vi behøver...
...guddommelig indgriben.
-Gå. Rens jeres navne. I har tre dage. -Undskyld?
-Jeg ved, hvem du er. -Man tror, at alle er ligeglade...
...men så kommer en flink fangevogter og redder os.
Tiden går.
Hvem betalte dig for at slippe os fri?
-Det her vil gøre meget ondt. -Gør mig ikke fortræd. Jeg ved ikke...
Det var anonymt. Jeg fik en masse penge for at lade her gå.
Hvis jeg ikke gjorde det, ville jeg dø.
Jeg vil ikke regne med at få pengene.
Nu er vi også flugtfanger.
-Folk taler om os. -Vi må takke fangevogterne senere.
Han er nok død.
-Skal vi ikke tilkalde Andromeda? -Nej, det er ikke en god idé.
Fregatter... Tre styks. Commonwealth- patruljer med subrumsacceleration-
-og missiler med lang rækkevidde. Du ved vel, hvor vi skal hen?
Du ved vel, hvordan man holder fast?
-Det er ham Dylan skal have myrdet. -Han er lejemorder. Og dygtig.
-Hans liv er uverificerbart. -Kan du genkende ham?
Jeg har kendt 100 som ham, alle døde. Han er lejesoldat eller agent.
En meddelelse fra Forbundet. De er flygtet fra fængslet.
Ifølge kameraerne dræbte de en fange- vogter. Nu anklages han for to mord.
-Det kører for ham. -Tallet stiger.
-Vi slap af med parasitterne. -De kom ikke med i gravitationsvejen.
-Var edderkoppespindet et spor? -Ja.
-Så hvor skal vi hen? -Det finder du snart ud af.
Keramikskåret du fik... Du har allerede et, ikke? Har du det med?
Smart svar.
Så hvis vi finder spindet, så finder vi ham der vil have alle skårene.
Hvorfor er de vigtige? Og hvor fik du et?
Det er bedre at du ikke ved det.
-Hvorfor bor slyngler altid skummelt? -Han bor her ikke, han gemmer sig.
-Du ved, at han ser på os. -Ja, som edderkoppen ser sit bytte.
Harper, stå stille.
-Den kommer mod mig. -Den kan lide dig.
Jeg kan ikke stå mere stille, men den kommer stadig denne vej.
Du klarer det flot.
-Glem det. -Harper!
Pærenemt.
Døren!
Så det er dig. Kaptajn Dylan Hunt fra det berømte Andromeda.
Abelard. Jeg er smigret.
Tag mit skår. Og mit liv, hvis du vil. Det skulle jeg have gjort.
Det var ved at blive kedeligt at vente.
Fang morderen.
-Jeg ved ikke, hvem mine venner er. -Vi kan være dine venner.
-Hvem myrdede Konstantine? -Det ved jeg ikke.
Vi ville afpresse dig og måske dræbe dig, eller måske ikke.
-Nej, dræbe dig. -Og jeg troede, at vi var venner.
-Hvad er det for en æske? -Den var ved tunnelen.
Jeg følte mig virkelig nervøs.
-En finger. -Det ser sådan ud.
-Hvilken nifingret fyr tilhørte den? -Peder.
-Harper. -Lad mig gætte... Peder?
Så, hvem er Peder?
Jeg har Peder. Og jeg vil have dit skår, Abelard. Et bytte.
Lever kaptajn Dylan Hunt og Seamus Harper til mig.
-Og hvem er du? -Jeg er officer i sikkerhedsstyrken.
Forstår I hvor alvorlige anklagerne er?
Nej, det gør vi ikke.
Jeg giver jer to dage til at overlade dem til mig.
Ellers rapporterer jeg jer til mine overordnede.
Hør her, officer. Vi har ikke Dylan eller Harper.
-Vi ved ikke hvor de er. - Det er uacceptabelt. Er han der?
- Overgiv dig, kaptajn Hunt. -Kom tilbage om to dage.
-Hvad gør vi nu? -Tager af sted. - Andromeda, vend om.
Mere selskab. Forbundsskibe: krydsere, patruljer og en jæger.
-Dylan er virkelig efterlyst. -Forbered slipstream.
- Skuf mig ikke, Abelard. -Zeus.
-Jeg stolede på ham som på en bror. -Universet er uretfærdigt.
Jeg regnede ikke med, at du ville forstå. Zeus, Peder og Konstantine...
-Vi var venner. -Nu er en gidsel, en død...
-...og en gjorde det mod dem. -Og han narrede os. Hvad sker der?
-Du kan ikke give Zeus skåret. -Det er det jeg vil gøre.
-Jeg giver dem det og redder Peder. -Zeus efterlader ingen vidner.
-Han dræber dig, Peder og mig. -Skal du være så dramatisk?
-Ikke underligt at teatret er dødt. -Hvorfor bluffer vi ikke? Jeg kan...
-Harper, du bliver her. -Hvad? Men...
-Okay. De der venter belønnes også. -Jeg går ud fra, at kortet tilhører dig.
-Vis vej. -Med fornøjelse.
Sænk dit våben.
Okay. Rolig.
Det er aldrig nemt.
-Hvad var det? -Jeg snublede. Hvor finder vi ham?
-Vi fandt ham. -Vent her.
Alle er tyve på denne planet.
- Kaptajn Dylan Hunt. -Zeus.
Jeg vidste, at du ville komme. Tag de tre skår med-
-dit, Konstantines og Abelards til Café Gulasch på Zempf Drift.
Jeg kommer dertil. Jeg siger aldrig nej til et godt måltid.
De skyder hvis vi ikke overdrager Dylan og Harper.
Det bliver svært, de er her ikke. Vi bør nok fortælle dem det.
Så længe de tror at Dylan er her har han frit spillerum. - Hvad laver han?
- To missiler på vej. -Beskyder de os?
En advarsel. Så længe...
Vi nærmer os. Hold vores gæst med selskab.
Lede... Altid denne lede.
Selv om man ikke ved hvor det skal ende. Men jeg troede, at jeg skulle dø.
Men det gjorde du ikke. Synd.
-Men hvis Dylan ikke... -Hvis Dylan ikke havde hvad?
-Findes der noget at drikke her? -Okay.
Du er for venlig.
-Hvis Dylan ikke havde hvad? -Det drypper.
Han ledte en illegal ekspedition langt ind i Arkland-systemet.
-Ja... Og? -Han har ikke fortalt dig det.
-Han stoler ikke på dig. -Selvfølgelig gør han det.
-Hvorfor har han så ikke fortalt det? -Hold kæft!
Jeg ved, hvor Dylan er. Selvfølgelig. Zeus!
Kom tilbage.
-Ti nye krydsere har tilsluttet sig. -Fantastisk.
Forbundet... De bruger militær styrke til at få Dylan til at overgive sig.
Hvad vil de med Dylan? Hvad har han gjort?
Alle indkommende skibe skal rapportere til tolden.
Kaptajnen Hunt, Deres bord er klart.
Velkommen, kaptajn Hunt. Jeg har lyst til at spise. Hvad med dig?
-Mad? Bestille? -Lad mig.
Vi begynder med varm svampesalat og så tager vi flanginsk havaborre.
Dylan, det føles som om jeg altid har kendt dig. Jeg har fulgt dig længe.
Fint. Så fortæl mig, hvad jeg vil gøre nu.
Hvordan har min ven Abelard det? Taler han meget?
Har du skårene med dig? De er min største bekymring.
-Og min er at jeg er mordmistænkt. -Du har ret. Dit problem er større.
-Mine mænd kan gribe ind. -Tror du, at jeg er alene?
Selvfølgelig. Du er jo efterlyst. Men uanset hvad griber mine mænd ind-
-og så er det slut med dig.
Jeg får ram på dig alligevel. Før de får ram på mig.
Det bliver et blodbad med mange uskyldige.
-Har du ikke problemer nok? -Hvem afgør hvad der er nok?
-Undskyld mig. - Værsgo. - Abelard er forsvundet.
-Jeg vender tilbage. -Dårlig nyhed?
Lad mig bekræfte dem for dig.
Dylan, undskyld mig. Jeg har ødelagt det.
-Det er okay, Abelard. Vi ordner det. - Jeg ville hjælpe, men de tog mig...
Da jeg så jer sammen, tænkte jeg tag ham, han vil føre mit til dig.
Men nu har jeg dig.
Og du har skårene.
Vi havde alle skårene, undtagen dit fra Argosy-ekspeditionen.
Dit Forbund ledte os til dig.
Vi vidste, at du havde det. Er det sandt, hvad de siger om dem?
-Mytologi. Kedeligt. -Det er jeg ikke helt enig i.
Når vi sætter dem sammen... Eller, når jeg sætter dem sammen-
-bliver jeg den mægtigste af alle. Mig og magt. Fantastisk.
-Derfor dræber du dine kolleger. -Ja. Og de havde en god plan:
At afpresse dig og få dit skår. Men så slog det mig:
"Det er Dylan Hunt. Han sprænger stjerner i stykker og styrer Andromeda."
-Så du fik mig anklaget for mord. -Og fik dig til at komme til mig.
-Tillykke. -Tak.
Jeg har tre skår: Min, Peders og Abelards.
-Jeg har Abelards. -Jeg vil få dem.
Gør det let for dig selv. Du havner alligevel i fængsel. Det har jeg ordnet.
-Det var et dejligt måltid. Tak. -Tak, tak.
Vi tager en god corlonsk kage til dessert.
-Hvad sagde du? -Jeg sørger for desserten.
Dylan... Det er slut. Lige nu.
Du har ikke en chance. Jeg vil have skårene.
Jeg har ikke taget dem med.
Og du troede, at jeg ikke tog mine mænd med.
Fang ham.
Undskyld postyret. Kom det på Zeus regning.
-Hvor længe fortsætter vi? -Til vi hører fra Dylan. Eller om Dylan.
Det handler om tillid. Vi stoler på Dylan og på at vi finder ham.
Okay, Abelards skår, dit skår og Konstantines skår.
Har Zeus to skår til? Og han dræber folk for at få dem alle?
-Sådan cirka, ja. -Jeg tror ikke, det er det.
Jeg ved, hvor du fik skåret. Abelard fortalte om Arkland-ekspedition.
-Så ved du alt. -Det tror jeg ikke.
-Hvorfor tog du ikke med os? -Jeg havde ikke et valg.
-Ikke? Hvorfor ikke? -For det var for 310 år siden.
Jeg føler mig lidt dum.
Tak fordi jeg kom med denne gang. Et spørgsmål til om skårene...
Alt til sin tid.
Så, du kom hjem? Det var den plan. Nu gør vi følgende med skårene...
-Jeg vil først se, at de lever. - Jeg bestemmer!
Jeg har mere end skårene. Jeg ved hvordan man anvender slutproduktet.
-Jeg bytter dem mod de to. - Du bluffer.
-Spiller det nogen rolle? - Tag dem med.
Så du holder dig på måtten, vil Abelard give dig en forestilling.
Gør det ikke Dylan. Det er et trick.
- Tag instruktionerne og skårene med. -Hent skårene.
Har du nogle instruktioner? Det er et godt spørgsmål!
Jeg mente det, da jeg sagde tak.
Du tager mest Tyr, Beka, Rommie eller Trance med. Aldrig mig.
Så, tak.
Mr Harper...
Lærte din mor dig dette vers da du var lille?
"Hvor skal du hen, unge ridder? Hvor skal du hen, over hav og land?"
"At slås for det gode, mod det onde. For Rimnis vase." Jo, det kender jeg.
Rimnis vase, fremstillet af ridderne af Rimnerran.
Åh, gud.
Vasen siges at skænke sin ejer harmoni med kosmos...
-Sejr i alt, enorm rigdom. -Kommer skårene fra Rimnis vase?
For 310 år siden sammensatte kommandør Stark et specialteam.
Vi angreb en planet og slog dens diktator ihjel. Mange døde.
-Synd, men du har Rimnis vase. -Den var i fem dele...
...da vi fandt den. For at holde den fra de forkerte behold vi hver en del.
-Vi svor at holde det hemmeligt. -Og derfor kunne du ikke sige noget.
310 år er lang tid. Mange har nok ledt efter den siden da-
-og jaget efter drømmen om myten.
Nu har Zeus fundet de fire andre skår.
Da I fandt dem vidste I vel, hvad de var?
Min mor sagde, at den var så kraftfuld at ingen måtte have den.
Var du ikke fristet af at sætte den sammen igen?
Min mor lærte mig noget andet også: "Alt der skinner er ikke guld."
-Peder. -Jeg nærer afsky mod Zeus.
Du skulle være alene.
Jeg skulle være mange ting. Men i dag har jeg en kollega.
-Vi tager jer til Zeus. -Jeg huske ikke noget om en eskorte.
-Vis os skårene. -Tror du, at jeg har dem?
-Bliver det grimt nu? -Det behøver det ikke.
Jo, det gør det.
Okay, det er nok. Hvor er Zeus?
-Harper... -Tak.
-Okay. -Syng som en fugl.
-Okay, det skal jeg nok. -Fint.
Hvor fanden er de?
Det gør ondt, når folk ikke besvarer et opkald.
- Dit våben er tomt. -Pis.
Abbe, løb!
Tillid er en skrøbelig ting, ikke sandt?
Se dig selv. En fornem rumkaptajn.
Det havde været så let uden dig. Men du måtte bare blande dig.
-Du måtte bare ødelægge det. -Jeg troede, at du var klogere end det.
-Det er dit skyld... -Aldrig! Du må først skyde mig.
Giv mig skårene. Ellers dør han.
-Lad Harper gå. -Skårene først.
Zeus, stik af! Vi ses ved mødestedet.
-Harper, giv ham skårene. -Få mig ikke til at tigge.
-De skyder. Det er sidste advarsel. -Det er femte gang.
De afventer tilladelse. Gudskelov for bureaukratiet.
-Sinti kalder dem hjem. -Nej, til Zempf.
-De har fundet Dylan. -Vi følger efter dem.
Nej.
Nej. Nej!
Det er kun en saga, Abelard. Ikke andet end det.
En ildelugtende strøm af fortrøstning i et liv fyldt med had.
Der findes ingen retfærdighed. Når jeg for en gangs skyld løber en risiko-
-burde der findes en velvillig guddom, der hjælper mig.
-De er klar at til at sprænge dem. -Men intet er jo bevist?
Det er ikke nødvendigt, Trance. - Rommie. Find Dylans position.
Hvilket spild.
Peder, Konstantine...
Anstrengelserne... Afpresning...
Mordene... Og for hvad?
Men jeg kan leve med det og vide, at vi i et kort strålende øjeblik-
-fik Forbundets helt, Dylan Hunt, anklaget for mord.
-Kan de det her? -Hvert et ord.
Zeus og jeg ville blive rige. Til kaptajnen og abefyren ødelægger det.
-Pærelet, ikke? -Pærelet.
Mr Harper... Du ville tage en kugle for mig.
Hvad skulle jeg ellers gøre?
Det var tradition i det Gamle Forbund at give en medajle-
-for usædvanligt og eksemplarisk mord.
Det var kommandørens pligt at sørge for, at hans mænd følte sig værdsatte.
Det her er den første medalje, jeg fik.
-Du skal have den. -Jeg har aldrig...
-Jeg fortjener den ikke, Dylan. -Tag nu imod den.
-Tak, mr Harper. -Selv tak.
-Kan jeg give Rommie ordrer nu? -Du kan forsøge.
Men, vasen...
-Den kan ikke noget, vel? -Den er en symbol.
Zeus og Abelard troede, at den ville give dem magt.
For mig repræsenterer den vores store tiltro til Forbundet.
Fint, for tre blev myrdet, en samler støv i en celle og en er på flugt.
Det er en masse tid spildt på et værdiløst stykke glas.
Vasen er værdiløs, ikke?
Sagde jeg det?
Nej. Den er uvurderlig. Og er det ikke, hvad alle drømme er?